![ChcesJetVkocarku](https://www.jklimesova.cz/wp-content/uploads/2017/03/ChcesJetVkocarku-e1488790088421.jpg)
07 Čvc PŮJDEŠ SAMA NEBO CHCEŠ JET V KOČÁRKU?
Moje kamarádka má dvě holčičky. Starší dvouapůlletou Berušku a šestitýdenní Mimi.
Když jsem je přišla navštívit, první co mě zarazilo, byly dva kočárky v předsíni.
„Jak chodíte ven? Každou rukou tlačíš jeden kočárek?“ zeptala jsem se udiveně.
Neuměla jsem si to představit v reálu.
„Ne. Beru jeden nebo druhý.“ Odpověděla.
„?????“
Počkej, až půjdeme ven, uvidíš sama“, pokračovala, když viděla můj nechápavý výraz.
Když nastala doba jít s holčičkami ven, kamarádka se zeptala Berušky.
„Půjdeš sama nebo chceš jet v kočárku?“
„V kočárku,“ zazněla odpověď.
„Ty se jí ptáš? Aby se ona rozhodla????“ tázala jsem se udiveně.
„Jo, ptám. Když se rozhodnu pro hluboký kočárek s Mimi a ona se venku bude chtít taky vézt, nemám ji kam posadit. Pak je mrzutá, protivná a celá procházka je pro nás všechny stres.
Když se jí zeptám, ona si vybere kočárek, vezmu Mimi do šátku. A když řekne, že půjde sama, vezmu Mimi do kočárku a ona si pobíhá vedle. A jsme všechny v klidu.“
Jak je to jednoduché. Dát důvěru malé dvouapůlleté holčičce.
To ale v naší kultuře nebývá zvykem. My, dospělí, přece nejlépe víme, co je pro naše děti nejlepší. A podle tohoto přesvědčení jednáme.
Umět mu dát důvěru a nechat ho, aby se rozhodlo samo. Stačí s tím začít.
Že už se to některým rodičům daří, o tom svědčí další příběh.
Jak se se svou čtyřletou dcerkou domluvil tatínek poté, co pravila:
„Chci, abyste mě poslouchali. Chci, aby bylo po mém,“ si můžete přečíst zde
Udělala jsem si malý test v mém okolí a zeptala se známých, jak by to řešily s kočárkem ony. Téměř jednotně zaznělo:
„Neptala bych se jí.“
A při tom je to tak jednoduché.
Omlouvám se, formulář pro komentáře je uzavřen.